„Удивителните открития” представя
Нов живот за Реформацията
Лектор: професор Уолтър Дж. Файт
Да бъде светлина
Радвам се, че някои от вас се върнаха.
Тази вечер ще говорим за Реформацията.
Ще прегледаме набързо някои от историческите събития.
Ще видим къде сме ние днес
и когато навлизаме в лекциите,
ще разберем какво се е случило междувременно,
къде сме днес и какво всъщност е станало.
Запленяващи теми.
Озаглавих лекцията „Да бъде светлина!”
Това е история на Реформацията и най-вече на Лутер.
Мартин Лутер е роден в Айслебен, на 10 ноември 1483 г.
в семейството на Ханс и Маргарете Лутер.
Това е портрет на родителите му.
Когато гледате такива портрети,
какъв образ ви идва на ум?
Какви са мислите и предположенията, които ви връхлитат?
Какво виждате?
Чувам „трудности”...
Мислите ли, че тук е изобразено някакво богатство?
Не, вероятно бедност.
Тези хора като че ли са имали доста труден живот.
Сигурно са изнемощявали от работа
и животът е взел своето от тях.
Такива са родителите на Мартин Лутер.
Според историята те наистина са работили много,
за да изпратят сина си в „колеж” според сегашната дума,
където да учи сред най-добрите
и да стане теолог - не само над средното ниво,
но и търсен от принцовете, които се съревновавали за своите университети.
Той бил блестящ учен,
а не просто обикновен учен.
Родителите му помогнали всичко това да се осъществи.
Това е Лутерщад Витенберг.
Там бил назначен за първи път,
след като завършил и станал доктор по теология.
Там преподавал в университета
и същевременно бил свещеник точно в тази църква.
Приел мисията си много сериозно.
Това вероятно е възстановка на амвона, от който проповядвал.
Хората се трупат там, за да се докоснат до историята.
Градът не се е променил много.
По-голяма част от него се разширил по времето на Източна Германия.
Това са сградите и улиците,
които са изглеждали така и преди стотици години.
Сградите наистина са много стари.
Това е университетът на Витенберг
Можете да видите датите - 1502 до 1815 г.
Този университет бил основан, за да стане голям теологичен център.
Точно там Мартин Лутер бил назначен като млад професор.
Там преподавал като експерт по гръцки и латински.
Той знаел древните езици.
Така изглежда университетът.
Дори по съвременните стандарти е доста впечатляващ.
Отвътре е просторен - трябвало да бъде престижно място за учене.
Реформацията започва от един инцидент.
Това е просто история и аз само я представям.
Един мъж на име Йохан Тетцел започнал да продава индулгенции за папството.
Разширяването на Рим и големите разходи по възстановяване на „Св. Петър”
се оказали голямо бреме за Светия Престол.
Те издали индулгенции и назначили хора, които да ги продават,
за да събират пари за построяването и украсата на „Св. Петър”,
която познаваме като нещо славно в наше време.
Тетцел бил печално известен.
Имал голямо желание да продава индулгенциите.
Това е оригинална кутия за индулгенции.
Когато пускали монети в кутията,
според поверието душите излизали от чистилището.
Индулгенциите прощават не само настоящите грехове,
но купуват и спасение от бъдещото наказание в чистилището.
Те откупували прощение и за мъртвите.
Страхът от смъртта и наказанието са движещата сила на индулгенциите.
Разбира се, ако има парична печалба, толкова по-добре.
Когато Лутер посетил Рим, възстановяването на „Св. Петър” вече било започнало.
Лутер отишъл в Рим и това е история,
която цитирам от най-уважавани исторически източници.
Много от тях обаче са били захвърлени по прашни хранилища.
Отишъл в Рим и очаквал да види религиозна еуфория,
но онова, което видял, наистина го обезпокоило.
„Когато Лутер посетил Рим, Юлий II бил папа,
Но през 1513 г., една година след като Лутер станал доктор, Юлий починал
и бил наследен от Лъв Х.”
Лъв Х бил изключително амбициозен и искал да остави отпечатъка си върху Рим.
„Толкова мащабни били плановете му за възстановяването на Рим,
че бързо пресушили хазната.
Тогава папата прибягнал до продажба на индулгенции.”
Той упълномощил отделни области да бъдат негови партньори в начинанието.
Така се правят прави.
Позволявате на държавата да вземе част от парите.
Позволявате на продавачите да получат част от прихода,
а останалото отива за Рим.
Звучи като бизнес практика.
„Комисионерът за Германия бил архиепископ Алберт от Майнц и Магдебург.”
Областта включвала и мястото, където работел Мартин Лутер - Витенберг.
Била сключена сделка с Рим за получаване на тези пари.
„Сред помощник комисионерите, най-известният и богохулният бил Йохан Тетцел...”
Това е цитат от „История на протестантизма”.
„...доминикански монах, който съчетавал глас на глашатай
с безскрупулните ласкателства на просяк.
От град на град в Германия Тетцел минавал, за да събира пари.
В началото на процесията била носена папската була в ковчеже върху кадифена възглавница.
Доминиканецът носел голям червен кръст, от който се спускал гербът на Лъв Х,
а зад него се движели мулета натоварени с чували индулгенции.”
Бих искал да ви прочета някои цитати,
защото описанията са просто очарователни.
Когато си мислите за Средните векове,
винаги ви идват на ум някакви примитивни изостанали хора,
които не използват нож и вилица - знаете как ги показват по филмите.
Хващат големи късове месо и ръфат.
Насаден е образът на някакви варвари.
Думата варварин днес означава безкултурен човек.
Думата обаче има съвсем различен произход.
Идва от гърците, които не разбирали езика на „варварите”,
защото бил някаква смесица от диалекти.
Те чували само нещо като бар-бар-бар-бар.
Гърците започнали да ги наричат бар-барвари.
Оттам е дошла думата.
Разбира се, днес думата има съвсем различно значение.
Просто малко интересна история.
„От град на град в Германия Тетцел минавал, за да събира пари.
В началото на процесията била носена папската була в ковчеже върху кадифена възглавница.”
Така са го описали.
А ключовете - единият бил в ръката на Тетцел,
вторият бил пазен от банкерите, а третият
бил предоставен на гражданските власти.
Чудесно, нали?
Ето го правителството, банките и крайният получател - Рим.
„Индулгенциите - настоявал той, - са най- скъпоценният и благороден Божи дар.
Елате, крещял той, и аз ще ви дам писма с истински печат,
чрез които дори бъдещите ви грехове могат да бъдат опростени.”
Такова е естеството на индулгенциите.
Разбира се, Мартин Лутер и неговите енориаши чували за тези неща
и той негодувал.
„Тетцел твърдял, подобно на Бонифаций VIII преди два века,
че индулгенциите могат да бъдат купени от живите за умрелите.
Свещеници, благородници, съпруги, млади жени, не чувате ли
как починалите ви родители и приятели крещят от дъното а бездната.
Ние страдаме в ужасни мъки!
Една дребна милостиня ще ни избави.
Нима няма да я дадете?
В мига, когато монетата звънне на дъното на ковчежето,
душата излиза от чистилището и отлита изкупена към небето...”
Такава е играта.
Нещо такова.
Така е било на немски.
Когато монетата падне в ковчежето, душата отлита към небето.
Може би си мислите, че това е нещо архаично и никой вече не го вярва.
Средновековна теология,
която е несъвместима с нашето време.
Когато станах протестант, един свещеник ми се обади по телефона.
А това не беше много отдавна.
Само преди 21 години.
Правиш най-голямата грешка в живота си.
Твоят починал баща страда в мъки в чистилището заради тебе.
Поръчай литургия за баща ти, за да бъде освободен от наказанието.
Това не е библейско, тъй като греховете на децата или на бащите
не могат да бъдат прехвърляни от един на друг според Библията.
Така или иначе, не е известно в Библията да има нещо за чистилище.
Такава е тогавашната теология.
Такава е и днешната теология.
Тетцел заявявал:
„Вкарвам те отново в обществото на светиите.
Възстановявам те в невинността и чистотата, която си имал при кръщението.
Така, в часа на смъртта, портата, която води до мъченията и наказанието,
ще бъде затворена, а тази, която води към рая, ще бъде отворена.”
Този глашатай наистина е изричал подобни думи.
Подписвал със собствената си ръка.
Това не е някаква любопитна историческа случка.
Не е някакво предположение.
Искам да ви прочета какво разказва Джон Дарлинг за Тетцел.
Ето една случка, която трябва да бъде разка- зана, защото хората не знаят за тези неща.
„Един господин от Саксония чул Тетцел в Лайпциг и останал потресен от измамите му.
Отишъл при монаха и го попитал дали има право да опрощава греховни намерения
(вече цитирах, че го е правил)
например такива, които човек възнамерява да извърши.
Разбира се - уверил Тетцел. - Имам правомощия от папата да го правя.
Е, добре, отговорил мъжът.
Искам да си отмъстя на един мой неприятел, но без да посягам на живота му.
Ще ти платя десет крони, ако ми дадеш индулгенция, която да ме защити.
Тетцел започнал да се пазари и те се договорили за 30 крони.
Малко след това монахът си тръгнал от Лайпциг.”
Какво се случва после?
„Същият човек, придружен от слугите си, направил засада между Ютербох и Треблин,
нападнал го, набил го и му взел ковчежето с парите.
Тетцел се възмутил от този акт на насилие и се отнесъл към съдиите.
Човекът обаче показал писмото, подписано от самия Тетцел,
което го освобождавало от всяка отговорност.
Курфюрстът Георг, който отначало бил много възмутен от това деяние,
като видял писмото, наредил обвиняемия да бъде освободен.”
Понякога се връща като бумеранг, нали?
Смятах, че тази незначителна случка трябва да бъде включена.
„История на папството”, стр. 445.
Написана е през 1870 г.
Намирате интересни материали, когато се разровите.
Както разбираме, Тетцел е намерен за виновен за присвояване на пари.
Гражданите, които го обвинили, имали достатъчно основания,
според както изповедите им разкривали.
Те отивали при Лутер и казвали какво са извършили,
но смятали, че всичко е наред, тъй като притежавали индулгенции.
Мислели, че са освободени от всяка вина.
Мартин Лутер просто избухнал.
Маслото вече било в огъня.
Ето какво казват историческите източници.
„Следващата му стъпка била написване на почтително протестно писмо
до архиепископа на Майнц и Магдебург.”
Ето цитат от писмото.
„Праведните едвам ще се спасят, толкова тесен е пътят към живота.
Спасените са наречени в Писанието спасени от огъня.
Навсякъде Господ ни напомня колко трудно е да се спаси човек.
Как смеят тогава тези хора да правят нещастните души така уверени
в спасението си въз основа на купени индулгенции и празни обещания?”
След това, в деня на Всих светии, 31 октомври 1517 г.,
след като проповядва по този въпрос, Лутер минава през тълпата
и заковава своите 95 тезиса върху портата на църквата във Витенберг.
Това е известен факт за повечето хора по света.
Интересно е, че той въобще не критикува Рим.
Нито една от папските доктрини не е атакувана на този етап.
Единствено въпроса за индулгенциите.
95-те тезиси се занимават само с индулгенциите.
Известна историческа картина:
Мартин Лутер заковава тезисите си на вратата на църквата във Витенберг.
Има и исторически факти, които са забравени и трябва да бъдат повторени.
Когато днес влезете в тази църква, откривате копие отвън и отвътре.
Виждате го на дясната снимка.
Вътре има още едно копие - можете да го прочетете.
Всички тезиси се занимават с индулгенциите.
Можем да ги наречем умна контраатака.
Тук историята става по-завързана.
Мартин Лутер не би могъл да извърши всичко сам и Бог издига друга личност.
Човек с политическо влияние.
Това е известният курфюрст Фредрик.
Наричат го Човека с голямото сърце, Милостивия.
Той бил добър и религиозен човек.
Не бил случайна личност, а ЕЛЕКТОР,
т.е. можел да даде глас при избирането на кайзера,
императора на „Свещената” Римска империя.
Той наистина бил важен човек и целият район на Витенберг била под негов контрол.
С други думи, най-високопоставеният политик в района.
Малцина знаят, че Фредрик имал сън
през нощта, преди Мартин Лутер да закачи тезисите на вратата.
Това е история, която вече е забравена.
Трябва да си я припомним.
Във Вормс са издигнали негова статуя.
Бил е впечатляваща личност.
Искам да ви прочета неговия сън.
През нощта, преди Мартин Лутер да закове 95-те тезиса на вратата на църквата във Витенберг,
електорът Фредрик Саксонски сънувал нещо забележително, и то три пъти,
като всеки път имало нови обстоятелства.
На следващия ден го разказал на курфюрста Йохан.
Обърнете внимание на този сън.
Записано е следното:
„Трябва да ти разкажа за един сън от миналата нощ.
Сънувах го три пъти - всеки пък с нови обстоятелства...
Молих се Бог да ръководи мене, съветниците ми и народа ми според истината.
Отново заспах и сънувах, че Всемогъщият Бог му е изпратил монах -
всички светии го придружаваха по заповед на Бога, за да свидетелстват пред мене,
че той не е дошъл да прави заговор.
Помолиха ме да му разреша да напише нещо на вратата на църквата във Витенберг.”
Това се случва преди събитието.
„Разреших му чрез моя канцлер, след което монахът отиде в църквата
и започна да пише с толкова големи букви, че аз можех да ги прочета в Швайниц.”
В града, където живее, електорът може да прочете тези писания.
„Използваното от монаха перо бе толкова голямо, краят му стигаше до Рим,
където пронизваше ушите на един лъв, който дебнеше там.”
А лъвът е символ на Вавилон.
„Направи така, че тройната корона върху главата на папата да се разклати.
Всички кардинали и принцове се втурнаха да я спасят от падане.
После сънувах, че всички принцове на империята, ние между тях,
отидохме набързо в Рим и се опитахме да строшим перото.
Но колкото повече се опитвахме, толкова по-твърдо ставаше то,
сякаш бе направено от желязо.
Накрая се отказахме.
Внезапно чух силен глас - голям брой пера излязоха от перото на монаха.
Събудих се за трети път в късната сутрин.”
Електорът едва разказал съня си, когато видял монахът да идва с чук в ръка.
„Историята на протестантизма” от Уайли.
Удивителна история.
Поради тази причина ЕЛЕКТОРЪТ станал ПРОТЕКТОР на Мартин Лутер.
Вземал го под крилото си в най-трудните моменти и го защитавал.
Какво било това перо, което разтърсило тройната корона?
Преводът на Библията на народен език.
Когато това перо започнало да пише, се появили и други пера.
Знаем за Тиндейл, за великата Женевска Библия,
превеждана, докато наоколо имало кръвопролития.
Бягащите се събирали заедно и правели така,
че потомците им да имат Божието Слово.
Проповедите на Лутер против индулгенциите засегнали финансово Тетцел,
който направо побеснял.
Тетцел запалил огън и публично изгорил 95-те тезиса.
Така намекнал какво се случва на еретиците.
После издал поредица контратезиси,
но студентите на Лутер се сдобили с тях и какво мислите направили?
Не докосвайте нашия професор, казали те и ги изгорили.
Имало огньове - изгаряли тезисите и антитезисите.
Кризата назрявала.
Друг по-влиятелен доминиканец се притекъл на помощ на Тетцел.
Името му било Мацолини.
Той възстановил доверието в папската система.
Тетцел бил казал нещо, но този човек отишъл още по-далеч.
„Всеки, който не смята ученията на Римската църква и на понтифа
за непогрешимо правило на вярата,
от което дори Св. Писание извлича своята сила и своя авторитет, е еретик.
Ето как за пръв път се появява обвинението в ерес.
„Хересис” - да мислиш самостоятелно,
сам да вземаш решения.
При католицизма има една система и един човек, който говори непогрешимо.
Трябва да му вярвате, независимо дали говори логично или не.
Намесили и други важни особи като Джон Ек, професор по схоластика.
Той започнал да обвинява, че се разпространява Бохемската ерес.
Имал предвид Ян Хус, който бил изгорен на клада
за това, че проповядвал подобни учения.
През май 1518 г. - всичко се случва много бързо,
Мартин Лутер публикувал „Решения” в отговор на критиките.
В резултат на това го извикали в Рим.
Трябвало да се яви там на 7 август 1518 г.
и да приеме отправените му обвинения.
Рим е далеч, а в онези времена как може да се пътува до там?
Пеша, като се прекосят Алпите.
Не било никак лесно да се пътува от Германия до Рим.
Папата размислил и променил мястото - Аугсбург.
Смятал, че така ще е по-удобно за всички.
Когато разбрал, че го викат в Аугсбург, Мартин Лутер написал:
„Сред всичките Си врагове царува Христос.
Нека Христос да живее, нека Лутер да умре;
нека Бог на моето спасение бъде прославен!”
Решил да застане на Божия страна.
Протестантски автор пише следното:
„Аугсбург бе определен за място на изпитание
и реформаторът тръгна пеша на това пътешествие.
Хората се страхуваха за него.
Бяха отправени заплахи, че ще го убият по пътя.
Приятелите му го молеха да не отива там.
Те дори го умоляваха да напусне Витенберг за известно време
и да намери подслон при тези, които с радост биха го защитили.
Той обаче не искаше да избяга от поста, на който Бог го бе поставил.
Трябваше да продължи да отстоява истината въпреки връхлитащите го бури.
Понякога казваше: “Аз съм като Йеремия, човек на мъки и страдания,
но колкото повече заплашват, толкова повече увеличават радостта ми...
Вече сринаха честта и доброто ми име.
Остана ми само окаяното тяло; нека го вземат.
Така само ще скъсят живота ми с няколко часа.
Душата ми обаче не могат да имат.”
Този, който решава да разнася Христовото слово по света,
трябва да очаква смъртта всеки миг.
Твърд човек е този Мартин Лутер.
Ако прескочим от неговото към нашето време -
какъв е бил спорът?
Индулгенциите.
Четвъртък, 6 декември 2007 г.
Съвсем наскоро.
„Папата одобрява индулгенциите от Лурд.”
„Папа Бенедикт отдава голямо значение на индулгенциите.
Бенедикт XVI разрешава специални индулгенции
в чест на 150 годишнината от явяването на Дева Мария в Лурд.
Леле!
Страхотно. Съобщението продължава:
Понтифът също заяви, че вярващи, които се молят на места, посветени на Девата от Лурд,
в периода 2-11 февруари следващата година...”
Съжалявам, че малко съм закъснял с тази информация.
Ако бях дошъл няколко месеца по-рано, щяхте да се класирате.
„... или не могат да отидат там, също ще получат индулгенции.
Декретът е подписан от американския кардинал Дж. Франсис Статфорд,
който е ръководител на апостолическата пенитентиария,
Ватикански съд, занимаващ се с индулгенциите и въпросите на съвестта.”
След това ни разказват малко история.
Съвременното папство всъщност казва:
Каква бе темата на Реформацията?
Право в лицето ви: най-голямата индулгенция в историята на католицизма.
Всеобща индулгенция.
Дори не е необходимо да отидете там.
Само си мислете за него в тези дни и ще получите индулгенция.
Протестантският свят мълчи.
Нито дума.
Да се върнем към историята.
Първата среща на Лутер с кардинал Кайетан, 11 октомври,
един ден след като получава гаранция за свободно пътуване.
Удивителна история.
Ян Хус също бил получил такава гаранция.
Отишъл при императора в Констанс,
но папският прелат осъдил Хус
въпреки дадената гаранция.
Прелатът заявил пред императора, че Ян Хус ще бъде осъден на смърт.
Как постъпил императорът?
Изчервил се и не казал нито дума.
Такава била силата на папството.
Ето и друг император:
Той също дал гаранция на Мартин Лутер.
Интересно е, че му казал: „Не искам да се червя като моя предшественик!”
Макар че вече имало заповед Мартин Лутер да бъде осъден на смърт,
той се измъкнал и смъртта му - отложена.
„Кардиналът посочил две от предложенията като погрешни.
Според едното, в тайнството няма нищо, ако човек не притежава вяра.
Според друго, той отричал, че Христовите заслуги оформят съкровищница,
от която папата може да дава индулгенции на вярващите.”
Според католическата теология заслугите на светиите могат да бъдат взети и дадени на
някой друг, който няма големи заслуги и не би могъл да отиде на небето.
Тази теология е задължителна и в наше време.
Те отиват още по-далеч.
Ако светиите са направили повече от необходимото, за да отидат на небето,
мога да взема това допълнително нещо и да го дам на някой друг.
Колко много извърши Христос, за да отиде на небето?
Ако помислите по този въпрос - направо смайваща теология.
Папството твърди, че може да взема Христовите заслуги и да ги дава на хората.
Мартин Лутер обаче заявява, че това не е библейско.
Когато го обвиняват, че е казвал такива неща и че се заблуждава,
Той отговаря: „Докажете ми от Свещеното Писание?”
Разбира се, те не могат да докажат от Св. Писание.
Кардиналът заявява, че папата е над Писанието и над съборите.
Значи няма значение какво е записано в Писанието.
Важното е какво папата казва.
“Четири дена по-късно, на 20 октомври, Лутер бяга от Аугсбург.”
В „История на протестантизма” се казва, че „Лутер оставя в Аугсбург апел до Рим.”
Харесва ми неговия апел.
„Апелирам от името на най-светия отец, папа Зле-информиран
до най-светия отец папа Лъв Х да бъде по-добре информиран.”
Интересен апел.
Лутер научава, че те разполагат с папската заповед за неговия арест и смъртна присъда.
Значи същата ситуация както с Ян Хус.
„При получаване на легатския доклад
папата издава нов декрет по въпроса за индулгенциите,
като заявява, че всички, които са получили индулгенции,
независимо дали са живи или мъртви,
са освободени от толкова голямо наказание за земните си грехове,
колкото е еквивалентът на придобитите индулгенции.”
„Тази доктрина трябва да бъде поддържана и проповядвана от всички
под страх от отлъчване, което може да бъде опростено само от папата.”
Този папски декрет никога не е бил отменян,
което означава, че колкото си по-богат, толкова по-голяма индулгенция получаваш.
Можеш да си позволиш по-голяма индулгенция,
а колкото е по-голяма - толкова по-добре за теб.
Това си е спасение чрез портфейл.
Не съществува такова нещо като спасение чрез портфейл.
Лутер твърди, че има единствено спасение по благодат.
„Ефектът върху Лутер е двоен.
Разбираме, че пише на приятеля си Венкеслаус Линк в Нюрнберг:
„С всеки изминал ден се убеждавам, че папата е антихристът.”
Той все още се бори.
„На 15 юни 1520 г. се получава папската була, осъждаща скандалните,
еретически, прокълнати 41 предложения, извлечени от Лутеровите писания.”
Тогава Лутер пише прочутия си труд „Вавилонското робство на църквата”.
Църквата е във Вавилонско робство.
Църквата повтаря историята на древния Израел.
Прекрасно проникновение в символиката.
Символиката се състои в библейски истории,
които при прилагането им представят истинността на дадена вест.
Мартин Лутер свързва всичко това.
Той заявява, че „без вяра в Божието обещание тайнството е мъртво;
то е като ковчеже без скъпоценност, като ножница без нож.”
Не можете да се спасите чрез това, което вършите
или чрез ритуал, или чрез участието в тайнство.
Ако не е с вяра, то е мъртво.
Такава е ранната протестантска теология.
Днес знаем, че не съществува спасение чрез тайнства,
ако го разгледаме в светлината на Библията.
На 31 октомври 1517 г. Мартин Лутер закача своите тезиси.
На 3 януари 1524 г. излиза папската була.
Събитията се развиват за кратък период от време.
После го викат във Вормс.
Ето какво казва:
„Призован съм - отговаря Лутер на приятелите си. -
Вече е наредено и указът е издаден да отида в този град.
Ще отида във Вормс въпреки всички адови порти и князете на въздушната власт.”
Сам човек застава срещу императора и срещу църквата.
Отидохме във Вормс.
На английски е Уърмс.
Но всъщност се произнася Вормс. Можете дори да си правите шеги с името.
Когато изгорил папската була, Лутер трябвало да се задоволи с „диета от червеи”
(игра на думи - съветът от Вормс.)
Пристигнахме във Вормс и там видяхме тази великолепна статуя.
Беше покрита, тъй като я почистваха.
Бях решил да я погледна и затова надникнах отдолу.
Влязохме отдолу и направихме няколко снимки.
Ето го Лутер, който стои върху Библията,
има Библия в ръката си и сочи към нея - Сола скриптура.
Това е снимка на паметника, както изглежда в наши дни.
Показан е и електорът и някои известни граждани.
Там е записано:
„Тези, които разбират Христос правилно, няма да бъдат пленени от човешки закони.
Те са свободни не по плът, а по съвест.”
Хубави изказвания.
Въздействащи думи.
Ето още една известна мисъл:
„Евангелието, което Господ вложи в устата на апостолите, е мечът,
с който поразява света като със светкавица и гръм.”
Божието слово и само Божието слово. Сола скриптура.
„Вярата не е нищо друго освен истинско живеене в Бога.
За да разбираме Библията правилно, трябва да имаме Христовия Дух.”
Някога смятали, че да за да разбираш Библията, трябва да имаш духа на папството.
Мартин Лутер обръща нещата.
„Тук стоя, не мога да постъпя по друг начин, Господ да ми е на помощ.”
Това са известните изказвания във Вормс.
Църквата, където е говорил, била унищожена след време
и вече не съществува.
Това е катедралата до нея.
Ако влезете вътре, виждате модел на църквата, където Лутер
изрекъл тези известни думи пред кайзера.
Опитахме се да влезем там, но беше заключено.
Вратите бяха затворени с тежки вериги.
Трябваха ми тези снимки, тъй като исках да ви ги покажа.
Наложи се да прескочим тези остри огради.
Вече не съм млад, но беше забавно.
Прехвърлихме се и свалихме камерите.
Знаете ли кое е най-чудното?
Навсякъде, където има такива забележителни места на Реформацията,
те са или заличени, или осквернени.
Какво правят на онова място?
Поставили са сцена, на която се провеждат рок концерти.
Точно на това място!
Всеки път, когато отворят портите пред тълпите,
историята на Мартин Лутер бива изхвърлена.
Това е мястото, където е стоял Мартин Лутер.
Трябваше да направим сянка, за да видим какво пише там.
Голямата зала, където е стоял.
„Тук стоя пред кайзера и кралството Мартин Лутер, 1521 г.”
Тогава изговаря знаменитите думи:
„Тук стоя, не мога да постъпя по друг начин, Господ да ми е на помощ.”
Това е мястото на рок групите, където хората се забавляват.
Мартин Лутер избягал от Вормс
и приятелят му, електорът, го приел.
Завел го в замъка Витенберг, който видяхме вчера.
Там извършва най-великото си дело за вековете.
Благодарение на него ние можем да знаем какво е казал Бог.
Когато размишлява за живота си, след като е бил верен на църквата монах
и никога не е искал да я разделя,
той приема истината на Новия завет.
Разбира, че всички апостоли са били женени
и че вътрешноцърковните структури не са библейски.
Размисля за преживяното и пише великите си творби.
Пише известния документ „Де нотес монастисис” - против монашеството,
против цялата система от монаси и монахини и големите им крайности
и небиблейския характер на тези крайности.
Монасите започнали да напускат манастирите, монахините се отделили.
Те прегърнали протестантизма и цялото християнство се променило.
Мартин Лутер е отговорен за всичко това.
Самият той казвал, че няма да се ожени, тъй като животът му е в опасност.
Но имало една доста настоятелна дама.
Знаете, жените могат да са много настоятелни.
Тя не се отказвала. Ето я, Катарина фон Бора.
Самата тя била монахиня.
Мартин Лутер се оженил за нея.
Имали шест деца.
Разказват се интересни истории.
Никога не подценявайте добрата жена.
Мартин Лутер често се обезсърчавал.
Да, имало моменти, когато намирал утеха в една две чашки.
Съвременните критици обичат да го превръщат в голям проблем.
Този човек, който извършил толкова велики дела, понякога се обезсърчавал.
В един момент не искал повече да върши нищо.
Една сутрин Катарина станала и се облякла цялата в черно.
Черна було, черна рокля, цялата в черно.
Не казала нито дума.
Вършила си работата около него.
Ден след ден се обличала в черно.
Накрая Мартин Лутер не издържал: Какво ти става?
Каква е тази черна рокля, която носиш постоянно?
Тя отговорила: „Аз съм в траур.”
„В траур? Кого оплакваш?”
„Оплаквам Бога, защото е умрял.”
Мартин Лутер възкликнал: „Бог не е мъртъв!”
„Но ти се държиш така, сякаш Бог е умрял.”
Той се сепнал и продължил да работи.
Да, ние се обезсърчаваме и падаме.
Не трябва обаче да оставаме там долу.
Мартин Лутер написал:
„Не бих могъл да заменя моята Кате дори за Франция и Венеция.”
Мисля, че е харесвал съпругата си.
Сигурно е била приятна жена.
Част 2
Във Вартбург започва да превежда Новия завет.
През май 1522 г. печатарят Мелхиор Лотер започва отпечатването
на тази книга от 444 страници.
Чуйте тази интересна история.
Изданието бързо е разпродадено, след което се прави ново издание
с 21 илюстрации от Откровение, основаващи се на 15 гравюри на Дюрер.
Вчера разгледахме някои от тях.
Това е Лутеровият доклад за Спалатин.
„На 10 декември 1520 г. в 9 ч. сутринта
Бяха изгорени следните папски книги във Витенберг...”
Хората му доста се разгорещили.
„... до източната порта до параклиса на святия кръст: каноничния закон.”
Леле, той изгорил каноничния закон.
„... последната була на Лъв Х, също и Сума ангелика, книгата на Ек Хрисопасус...”
Те изгорили всички тези книги.
„Така папските подпалвачи ще забележат, че не се изискват много усилия
за изгаряне на книгите, които не могат дори да опровергаят.”
Така намеква за своите книги.
Следва знаменитото му изказване:
„Не мога и не искам да се отрека. Нека Бог ми помага.”
Друго известно изказване:
„Времето на мълчание отмина. Дойде времето да се говори.”
Това е преди повече от 400 години.
Чудя се каква е нашата позиция днес.
Да прочетем какво друго е казал, преди да решим дали да се катерим по барикадите.
„Нека умовете се сблъскват, но юмруците да не влизат в употреба.”
Добър съвет.
„Нека умовете се сблъскват, но юмруците да не влизат в употреба.”
Оръжията ни не са мечове от стомана, а мечовете на словото.
През 1518 г. инвизиторът Силвестър Приериас изисква пълно подчинение спрямо папата.
Лутер отговаря, че църквата има само един ръководител: Исус Христос.
Към края на1520 г. е напълно убеден, че папата е антихристът.
От 1533 г. императорът и папата провеждат преговори за събор,
който да разреши верските спорове.
Лутер изисква свободен събор, който да признае единствено Библията като авторитет.
През 1544 г. Лутер отхвърля папските изисквания.
Не всичко върви добре сред реформаторите.
Лутер има проблеми не само с Рим, но и с реформаторите.
Това е написано на камък:
„Божието слово и писанията на Лутер са отрова за папата и за Калвин.”
Имал е своите теологични диспути.
Пише във връзка с една реч на папата:
„Рим се откъсна от всесветската църква.
Ако не се реформирате, аз и всички поклонници на Христос
ще смятаме, че вашето място е заето от самия Сатана
и че е прокълнатото място на атихриста,
с когото няма да се съюзяваме, а ще презираме и ще се отвращаваме.”
(„Папството и Реформацията”)
Един доста интересен плакат от онова време.
По средата е папата с тройната корона на главата си.
Мартин Лутер е отляво и дърпа ухото на папата.
Калвин отдясно дърпа другото ухо на папата.
С другата си ръка Лутер дърпа брадата на Калвин.
Хората все пак са имали чувство за хумор.
Водела се е голяма битка.
Още малко историческа информация.
Това е къщата на Меланхтон,
където написал труд върху Посланието до римляните.
Така е изглеждал той и бюрото му през 1557 г.
Той също помагал в превода на Библията.
Някои от известните му документи.
Това е гробницата на Меланхтон и Мартин Лутер.
Гробницата на Мартин Лутер изглежда толкова малка.
Не знам как са го събрали там.
Отдясно е написано, че праведният ще живее чрез вяра
и че не се спасяваме чрез дела, а по благодат.
От другата страна е гробницата на Меланхтон.
Поставени са в гробници.
Това е интересно.
Един от приятелите на Лутер всъщност живял в къщата му.
Написал славословие, сякаш от името на Мартин Лутер.
Името му е Йохан Райфенщайн.
Той написал следното след смъртта на Лутер:
„Като жив бях заплаха за тебе, в смъртта си ще бъда твоята смърт, о, папа.
През 1546 г. малко след като навърши 63 години, той умря.
И макар да е мъртъв, той живее.”
Чуйте го:
„Като жив бях заплаха за тебе, в смъртта си ще бъда твоята смърт, папа.”
Какво ли би направил, ако можеше да види нашето време?
Как ли би се чувствал и какво би мислил?
Гратан Гинис пише в „Папството и Реформацията”:
„През 1500 г. в Европа няма свободна държава.
Всички са подчинени на тираничното управление на Рим.
Сега половин Европа и Америка са свободни от непоносимото иго.
Науката се съживява, печатарството е открито.
От тогава Божието слово се умножава, превежда и обяснява, както никога преди.
Силни тълкуватели са издигнати като Мийд, Исак Нютон и Елиът.
Протестантската Реформация бе посрещната от нечувана папска реакция.
Корабът на Реформацията едва заплува в дълбоки води, когато се разрази силна буря.
Възкресението на убития „свидетел” за Христос в лицето на реформаторите
бе атакувано чрез възкресението на силите на ада.”
Харесва ми как са писали тези стари реформатори.
„Пробуждането на човешката душа доведе до религиозна и гражданска война -
война на анатемата и война на унищожението.
Погледнете, смели реформатори.
Може да победите, но чрез борби, страдания и реки от кръв.”
След това пише:
„Вдигни се, о, Лутер! Извикай за вавилонското робство на църквата,
изгори папската була, вдигни Германия.
Ти обаче ще получиш отпор.
Сатана ще издигне своя Лойола, а Лойола - своите йезуити -
изискани, образовани, благочестиви на вид, с много лица,
майстори на маскировката, безбройни, учени, учители, теолози,
изповедници на принцове, политически оратори, казуисти, остроумни,
безскрупулни, двулични, обучени за всякаква длъжност и работа -
те ще връхлетят Църквата на Реформацията, като всеки ще е мъдър и силен,
но с мъдрост и сила, които не са от небето, а от ада.”
„Върви напред, красиво цвете на Франция!
Борете се, храбри хугеноти, за свободата на страната си и за евангелската вяра!
Париж обаче ще се обагри от кръвта ви.
Вие ще бъдете на купчини като смет по улиците.
Телата ви ще задръстват потоците, ще гният в реките,
ще ви оковават във вериги, ще бъдат погребвани в гробищата или трупани на купчини.
Рим ще бие радостно камбани и ще пее своите тедеуми,
ще изпълва катедралите и дворците с възторг, тъй като вартоломеевото клане
е спряло за известно време делото на Реформацията във Франция.”
Това е история.
Пролята е толкова много кръв.
И какво направили? Избягали.
Предполагам, че мнозина от стоящите тук са техни потомци.
Френските и холанадските хугеноти избягали в Южна Африка.
Там войната продължила и се води дори днес.
„Изправете се, холандци! Изправи се, Вилхем Тихи!
Изправете се, мъже от Хаарлем и Ротердам, от Амстердам и Лайден,
вие смели граждани и искрени теолози.
Осмелявате се да се борите за граждански свободи и за святата истина.
Земята ви ще стене под войските на Алва.
Крепостите ви ще падат, гражданите ще бъдат мушкани с испански пики,
притежанията ви ще бъдат плячкосвани,
съпругите и дъщерите ви ще бъдат безчестени и зверски убивани,
децата ви ще бъдат мачкани от конски копита и тъпкани като калта по улиците.”
Днес Холандия е малка държава, а някога е била голяма империя.
Състояла се от Северна Франция, цяла Белгия - всичко това било една държава.
Днес мечът е премахнал протестантизма и е оставил само един малък анклав,
който е станал толкова морално покварен, че просто не е за вярване.
„Разкъсай оковите си, о, Англия!
Рим ще намери начин да те окове отново.”
Дали не говори истината?
„Ще получиш своята Кървава Мери и кладите на Смитфийлд.
Протестантските епископи ще изгорят,
срещу морските ти пристанища Испания ще изпрати своята горда армада.
Флота от 130 големи военни кораба ще прекосят морето,
дванадесет от тях ще бъдат наречени на 12-те апостоли.
Те ще бъдат натоварени с моряци и войници, със саби и оръдия,
със свещеници и йезуити. Папата ще благослови знамената им.
Горко на тебе, о, Англия, ако небето не ти помогне
и ако ветровете не подкрепят твоята кауза!”
Какъв величествен и поетичен обзор на историята!
Наближават огромните кораби на испанската Армада
и сър Франсис Дрейк се опитва да устои с една десета от техния брой.
Идват бурите и разбиват Армадата в шотландските брегове.
Сър Франсис Дрейк разбива останалата част.
В резултат на една буря Библията е стигнала до всяка точка на света.
Ако това не се бе случило, ние днес нямаше да имаме Библия.
Дали войната е завършила?
Искам да се прехвърлим в днешно време.
Ще цитирам само от източници от последните 2-3 години.
Ще разгледаме само настоящия папа.
Послание на Неговото Светейшество Бенедикт XVI
към патриарха на Константинопол
„Всички желаем да съпътстваме това дело с усърдна молитва.”
Има предвид икуменизма.
„Нека Господ да просветли католиците и православните,
за да могат те да предложат въз основа на Писанието и ПРЕДАНИЕТО...”
Това е темата на Реформацията и проблемът се завръща.
„... решения които да ни доведат до пълното общение.
Радвам се да чуя, че Вселенската Патриаршия и самият патриарх Вартоломей
следят работата на тази комисия с подочни чувства.”
Реформацията е приключила.
Ето негово послание от 2006 г. към братята от Обществото на Исус.
Към йезуитите,
които са създадени, за да унищожат Реформацията.
Папа Бенедикт им казва:
„Вашето посещение днес ми дава възможност да благодаря на Бога за това,
че е дал на вашето общество мъже с изключителна святост
и изключително апостолско усърдие,
като например св. Игнатий Лойола и св. Франсис Хавиер...”
Това са мъжете създали инквизицията и избили милиони хора
само защото са дръзнали да вярват в това, което Библията казва.
Св. Франсис Хавиер отишъл в Индия и там открил... християни!
При това християни, спазващи съботата.
„Каква е тази ерес, откъде идва всичко това?”
Наредил на инквизицията в Гоа да ги избие.
Такива са светците, за които говори папата.
„За вас те са отци и основатели.
Уместно е в тази тържествена година да ги възпоменете с благодарност
и да погледнете на тях като просветени и надеждни водители
във вашето духовно пътуване и вашите апостолски дейности.”
„Така той оставя на своите последователи скъпоценно наследство,
което не трябва да бъде загубено или забравено.
Именно защото е Божи човек св. Игнатий е верен слуга на църквата,
в която вижда и почита Христовата невяста и Майка на християните.
Той дава специален обет за вярност към папата, когото нарича
„нашата първа и най-важна основа”.
Коя е основата, на която човек трябва да гради, според Библията?
Няма друга основа освен Исус Христос.
Тук виждаме как ни предлагат друга основа
благодарение на йезуитската контрареформация.
Онова, което бива оспорено от Реформацията, сега се връща.
„Тази църковна характеристика, така присъща на Обществото на Исус,
продължава да живее във вас и във вашите апостолски дейности, скъпи йезуити,
за да можете да отговорите на спешните нужди на Църквата в наше време.”
Кои са тези спешни нужди?
Бих искал да ги разбера и да ги проуча.
Трябва да го направим.
Ето един негов доклад от декември 2007:
Всичко това идва директно от Ватикана.
Папата нарича християнското разделение „скандал”.
Значи Реформацията ни е разделила.
Трябва да се обединим. Крисчън пост съобщава,
че папа Бенедикт нарича разделението на християните „скандал за света”
на обща церемония с духовните водачи на православната църква,
която се отделила от католицизма преди 1000 години.
Протестантизмът се отделил преди 500 години, ще трябва пак да се съберем.
Ще има един общ религиозен водач.
Проблемите с правата вяра са нещо отминало.
„Да се обнови европейското съзнание
за общите християнски корени, традиции и ценности,
като им се придаде нова жизненост.”
Жизнеността на протестантизма е премахната и ние имаме нужда от традиции?
Бенедикт и Вартоломей подчертаха необходимостта
от запазване на християнските корени в европейската култура,
като в същото време оставаме отворени за други религии и техния културен принос.”
Дали си подават ръка?
Да, наистина го правят.
Вдигат ръце и заравят старата брадва.
Вероятно един ден дори ще се целунат.
Ооо!
Вече са го направили.
Живеем в интересно време.
Ако толерирате всичко това, можете да приемете всяка заблуда.
Ватикана заявява, че няма нищо лошо в магията на Хари Потър.
Можете да смесите вашата религия с малко магьосничество.
Можете да отидете на църква облечени като Хари Потър и да правите магии.
Кой го е грижа?
Просто не ни интересува.
Променила ли се е теологията?
Не!
Ето писмо от теософското общество.
Написано е преди 120 години за архиепископа на Кентърбъри.
Отворено писмо.
На кого се покланя теософското общество?
На Луцифер.
Явно и открито поклонение пред Луцифер.
Как се казва тяхното списание?
Списанието им се нарича „Луцифер”.
Ето какво пишат:
Луцифер до архиепископа на Кентърбъри.
Писано е преди 120 години.
„Мой главен лорд на цяла Англия:
Използваме отворено писмо до Ваша Милост
като средство да обясним на Вас и чрез Вас на духовенството
и техните паства и на християните като цяло,
които ни смятат за врагове на Христос,
кратко изявление за позицията на теософията по отношение на християнството.
Вярваме, че времето за подобно изявление е дошло.
Ваша Милост несъмнено знае, е теософията не е религия,
а философия, която е едновременно религиозна и научна.
Основното дело на теософското общество е да възстанови във всяка религия
нейния животворен дух, като насърчава и подпомага
изследването на истинското значение на нейните доктрини и ритуали.
Теософите знаят, че колкото по-дълбоко човек проникне
в значението на догмите и церемониите на всички религии,
толкова по-очевидно става тяхното сходство...”
Писано е преди 120 години.
„... докато накрая се стига до идеята за тяхното фундаментално единство.
Тази обща основа е теософията - тайната доктрина на вековете,
която е разводнена и прикрита, за да служи на множествата...”
Съжалявам, че съм толкова неинформиран и жалък!
„... и на изискванията на времето. Тя е живото ядро на всички религии.”
Време е да се обединят всички религии под теософията.
Под управлението на Луцифер.
Това писмо е на Блавацка.
„Луцифер”, т. 1, декември 1887, стр. 242-251.
Християнски вести, Холандската реформирана църква (презвитерианска)
Холанската реформирана църква се съмнява, че Сатана съществува.
Чудесно!
Да се приемат гей пастори при известни условия.
Очарователно!
Днешната църква трябва да открие дали Сатана съществува.
Не може ли просто да го прочете в Библията?
И да види дали Сатана не е изкушавал самия Господ.
Така ли е?
Докъде сме стигнали!
Известен теолог на име професор Волмаранс.
Това са хората, които обучават съвременните теолози,
пасторите по света.
На кого говори?
Говори пред теософското общество.
Страхотно! Какво има да им каже?
Радвам се, че теософското общество споделя тези проникновения.
В известен смисъл ние преоткриваме колелото, но това е чудесно.
Точно в нашето време се случва нещо глобално,
което ние не разбираме, но то се случва.
Всички идеи, които споменаваме сега,
вече са се появили при агностиците, които били християнска „секта”
от първия и втория век.
Много хора ни критикуват,
но ние казваме това, което вече е било казано и дискутирано и наречено ерес,
ние просто го казваме отново.
И какво от това?
Най-накрая кръгът се затваря.
Според казаното ние вече прегръщаме теософията.
Кръгът се затваря. И какво от това?
Всичко е наред.
Искам да споделя малко личен опит.
Произлизам от семейство с окултни връзки
Исках да се добера до едно изявление... защото съм доста палав.
Това изявление е само за хора от вътрешния кръг.
Съпругата ми е дъщеря на високопоставен окултист, който вече не е между живите.
Аз имах голям респект от тъста си
Използвахме името му, за потропаме на вратите на предишните му окултни приятели
и да ги попитаме дали биха могли да ни дадат една книга.
Когато разбраха кои сме и коя е съпругата ми,
толкова се развълнуваха, че ни поканиха.
Просто невероятно е какво открих там.
Писанията на теософията и на Блавацка
са основна част от това, което се преподава в семинариите по света.
Това е страшно!
Потвърждават го тези теолози, които би трябвало да учат хората на евангелието.
Ватикана повтаря, че другите християнски деноминации не са истински църкви.
„За втори път през седмицата Папа Бенедикт XVI коригира
онова, което смята за погрешно тълкуване на Втория Ватикански събор,
като преутвърждава първенството на Римската църква и заявява,
че другите християнски общности са дефектни или не са истински църкви.”
Вместо да отхвърли това твърдение, той го утвърждава.
През 2007 г. църквите подкрепят план за съюз под върховенството на папата.
„Радикални предложения за обединение на англикани с католици
под ръководството на папата ще бъдат публикувани до края на годината, научи „Таймс”.
Това е написано в доклад на епископите.
Ето го и това в англиканската църква.
Рим ще намери начин да сложи отново веригите,
пише Гратан Гинис преди 120 години.
Тук видяхме Роуан Уилямс, архиепископ на Кентърбъри,
се покланя като подчинен пред пръстена на папата.
Реформацията е мъртва.
Рим не крие своята цел - да върне Англия към латинското християнство,
като възстанови папското господство там.
„Ако Англия някога бъде обединена с християнството -
казва кардинал Манинг преди 100 години,
това ще стане чрез подчинение на властта на заместника на Христос.
Първата стъпка към завръщането трябва да е послушание към неговия глас,
тъй като бунтът против властта му бе първата стъпка на отделянето.”
Това вече е направено.
Всичко приключи.
Може би лутераните няма да капитулират?
Не, те се извиниха заради Мартин Лутер.
Виждаме как лидерите на Световната лутеранска федерация
и техният президент се срещат с папата.
Колкото по-голям е кръстът, толкова по-малка е вярата.
Колкото по-малката е вярата, толкова по-големи са външните й прояви.
Ето ги - облечени в правилните цветове.
Черно в контраст с бялото на папата.
Ако някога ме повикат при папата, ще нося розово!
Президентът а Световната лутеранска федерация възхвалява папа Бенедикт
за личния му принос към общата декларация.
Блестящо написан документ,
който си е чист католицизъм.
На снимката се вижда как си разменят подаръци.
Какво направихте вие, лутерани?
Световният алианс на реформистките е църкви, т.е. всички реформистки църкви.
Това е Реформацията.
Лидерът на световния алианс отива при папата и заявява:
„Имаме голямо желание по време на нашето посещение във Ватикана
да ви убедим как католици и реформирани християни могат да си сътрудничат
в името на Божията справедливост в един свят, залят от бедност, войни,
екологични бедствия и отричане на човешката свобода”
(Клифтън Кърпатрик, президент на Световия алианс на реформистките църкви.)
Лека промяна?
За какво всъщност е Реформацията?
За централната роля на Христос,
за проповядване на Исус Христос и спасение в него.
Каква е днешната религия?
Свят залят от екологични бедствия и отричане на човешката свобода.
Но това е хуманизъм, а не религия.
Ние сме измамени и ограбени.
Ето ги, всички са щастливи заедно.
Световният алианс на реформистките църкви заедно с папата.
Ние сме продадени.
Ето официалната страница на епископалната църква.
„Съветът на представителите на 75-та Генерална конференция на
епископалната църква днес отхвърли с огромно мнозинство
дори опита да се разгледа резолюция, която утвърждава Исус Христос
като „единственото име, чрез което човек може да се спаси.”
Накъде отиваме?
Какво се е случило?
Поне един човек се противопоставил.
Преп. Макдауъл обяснил, че да се отхвърли изявление за вярата
е по същността си „себеправда”.
„Ние не само напускаме англиканското общение, но изоставяме и Исус Христос.”
„Това ясно показва, че имаме ум, който не утвърждава Христос като Господ и Спасител.
Не трябва да се учудваме, че църквата ни умира духовно”,
заявява д-р Майкъл Хауъл.
Гласувано е със 70.5 на 29.5 % за отхвърляне на резолюцията,
утвърждаваща Исус Христос за Господ.
70.5 процента от свещениците и проповедниците
отказват дори да разискват, камо ли да дискутират тази резолюция.
А методистите?
Потвърждават католическата теология за оправданието.
Негово превъзходителство Сънди Мбанг, председател на откриващата се сесия
на Световния методистки съвет.
„Ние сме в голяма беда. Индийски католици и методисти
се съединяват в декларация по оправданието.”
„Методистите търсят глобален диалог и обмяна с католиците.”
„Световната методистка църква единодушно одобри резолюция,
упълномощаваща за по-нататъшен диалог с католическата църква,
като се заявява, че се стремят
към пълно общение във вярата, мисията и тайнствата.”
Значи това малко парченце хляб, което е истинското, абсолютно,
субстантивирано тяло на Христос според католицизма -
жертва, която се принася всеки път, ще стане световно?
Хус е умрял заради това.
Знаехте ли този факт?
Роджърс, който помогнал на Тиндейл в превода на Библията,
отишъл на кладата и умрял, защото отказал да го приеме.
Днес те се тълпят в Рим.
Искам да ви попитам дали следното изказване е нещо остаряло.
Цитат от стар католически катехизис.
„Папата заема мястото на Исус Христос на земята.
По божествено право папата има върховна и пълна власт във вярата,
в моралните поучения над всеки пастир на неговото стадо.
Той е истинският заместник, глава на цялата църква,
баща и учител на всички християни.
Той е безпогрешният управник, основател на догмите, автор и съдя на съборите,
всесветски управител на истината, арбитър на света, върховен съдия на небето и земята,
съдия на всички хора, като никой не може него да съди,
самият Бог на земята.”
Дали това е нещо старомодно?
Не е ли очарователно?
Ето папа Бенедикт в ролята на Христос,
получава даровете от тримата мъдреци.
Те са деца, просто си играят.
Но това е вест.
Дали е достатъчно?
Не. Да чуем какво има да ни каже.
Трябва да основаваме мнението си на казаното от него.
Всяко нещо, което правят, изпраща някакъв сигнал.
Светът видян от Рим, „Зенит”, Ватикана.
„Светият отец обясни това в сряда по време на обща аудиенция,
която посвети на папа св. Климент Римски, първият наследник на Петър.
Ясното разделение между миряни и йерархията не означава противопоставяне,
а органическа връзка на едно тяло като организъм с различни функции.”
Звучи толкова добре.
Какво всъщност казва?
Той казва: Ето, тук е еклезията (църквата),
духовниците са поставени между човека и Бога.
Не можете да отидете при Бога,
трябва да го направите чрез еклезията, църквата
Библията не познава такова учение.
Библията казва, че имаме свободен достъп до Исус Христос във всеки миг.
Във вселената няма друг посредник освен Христос Исус.
Така е според Библията, но не и според тях.
„Всъщност църквата не е място за объркване и анархия,
където някой може да прави каквото си иска по всяко време.
Всеки в този организъм с ясна структура практикува служенето
според получената задача.
Що се отнася до ръководителя на общностите, Климент ясно посочва
доктрината за апостолската приемственост.”
Ето ме, аз съм папата и аз имам апостолска приемственост,
аз съм представителят.
„Законите по този въпрос произлизат от самия Бог.
Отец изпрати Исус Христос, който да изпрати апостолите.
Апостолите изпратиха първите водачи на общностите
и постановиха да бъдат следвани от достойни мъже.”
Има предвид самия себе си.
„Църквата е преди всичко Божи дар, а не наше творение,
следователно тази структура на тайнствата (леле мале)
е не само гарант за общия ред, но също така предвкусване
на Божия дар, от който всички се нуждаем.”
Какъв е папата за вас?
Той е дар от Бога, от който всички имате нужда.
Докъде може да стигне в тази теология?
Ето негово обръщение от 2007 г.
към членове на епископалната конференция в Португалия.
„За мене е голяма радост да ви приема днес в Дома на Петър,
вие, които сте здрави стълбове на този мост,
който сте призовани да издигнете
между човечеството и неговата върховна съдба - святото Триединство.”
Леле!
Разбрахме го.
Същата битка се води отново.
Вие сте спасени чрез еклезията.
Не можете да отидете при Бога освен чрез свещеника.
Свещениците са мостът.
Кой получава тази благодат?
Продължава с думите: „Вече не аз живея, а Христос живее в мене.”
Конкретен белег на това въплъщение е изливането на Христовия живот,
който ИЗЛИЗА ОТ МЕНЕ И ВЛИЗА В ЖИВОТА НА ХОРАТА.
Това става защото не мога да държа Христос само за себе си.
Мога да му принадлежа само в единство с тези, които са или ще станат Негови.
Ние ставаме едно тяло напълно свързано.
Това тяло Христово, което обхваща човечеството във всички времена и места, е Църквата.”
Как ще бъдете спасени?
Спасени сте от папата.
Христовата благодат минава през него към духовенството,
което е мост, чрез който имате достъп до Бога.
Не! Библията казва, че има един ходатай между човека и Бога.
Не между духовенството и Бога.
Между човека и Бога - човекът Христос Исус.
Не предавайте Исус.
Ние водим същата битка, която е водил и Мартин Лутер.
Времето на мълчанието отмина.
Дойде времето да се говори.
Сам ли ще говоря или и вие ще се надигнете и ще проговорите?
Няма връщане назад по пътя на икуменизма, казва папата.
Папата се среща с Генералния секретар на Световния съвет на църквите.
По време на срещата тоя заявява: „Няма връщане назад!”
Всички тези църкви, които обхващат 561 милиона души,
ще трябва да се върнат и да приемат папското господство,
което бе отхвърлено от Лутер и останалите реформатори.
„Пътят между Рим и Женева невинаги е бил гладък.”
Да прочетем само една дума, не е необходимо да четем целия цитат.
Вече е НЕОБРАТИМО.
Всичко приключи.
Папата казва, че Реформацията е мъртва и всичко е приключило.
Ето неговото обръщение към членовете на работната група
между Световния съвет на църквите и католическата църква.
Януари 2008 г.
Надявам се, че ви показвам само актуални неща.
Вече не говоря за древна история.
Говоря за тук и сега, наистина е сериозно.
„Радвам се да ви приветствам, членове на работната група
между Световния съвет на църквите и католическата църква,
събрани в Рим, за да започнете нов етап във вашата работа.
Световният съвет на църквите и католическата църква се радват на
плодотворни икуменически отношения, които датират от времето
на Втория ватикански събор.
Общата работна група, която започна работа през 1965 г.,
се трудеше неуморно за заздравяване на диалога на живота,
който моят предшественик Йоан Павел II нарече диалог на благотворителността.”
Леле мале.
„Това сътрудничество се изразява в общението,
което вече съществува между християните.
То съдейства за напредъка на каузата на икуменическия диалог и разбирателство.”
Ние сме подчинени на неговата милост.
Кардинал Каспар възхвалява икуменическата ангажираност на папата.
Ако дръзнете да говорите против това...
Ето една вестникарска публикация.
Аз съм терорист, казва Ватикана, 2007 г.
Вече е официално. Може би сте имали подозрения, но вече е факт.
Според Ватикана всеки, който критикува папата, официално е терорист.”
Леле!
За щастие, аз не критикувам, само чета казаното от него.
Друга статия: Участниците се събират в Пасадена,
за да формират нов съвет, наречен „Християнски църкви заедно”.
Събират се за пръв път през 2007 г.
Това са последните приготовления.
Присъстват тези прекрасни личности: кардинал Кийлър от Балтимор,
д-р Шоу от Баптистката конвенция, православната църква,
Джеймс Легет от петдесятната църква на святостта.
За какво са се събрали?
Може би да израстват заедно в Христос и да ни укрепват
и да бъдат християнско свидетелство за света?
Живеем в невероятно време.
Великолепни одежди.
Мораво и червено.
Ето ги всички заедно. Подписват.
Да подпишем декларация за общата ни работа.
Писалката минава от ръка на ръка
и хората с великолепни одежди, някои в черно и качулки,
май приличат повече на Ку-Клукс-Клан,
се събират и подписват.
Искам да напомня какво е писал Гратан Гинис.
Вече свършвам.
В класическия си труд „Папството и Реформацията”.
„Имало ли е езичеството храмове и олтари, изображения и статуи?
Има ги и Рим.
Имало ли езичеството светена вода и тамян?
Има ги и Рим.
Имало ли е езичеството свещеници с тонзури, водени от понтифекс максимус?
Има ги и Рим.
Имало ли е езичеството твърдения за свещена непогрешимост?
Има ги и папството.
Папата уволни кардинал Ханс Кунк, който дръзна да се усъмни в неговата непогрешимост.
Имало ли е езичеството богове, носени на процесии?
има ги и Рим.
Имало ли е езичеството колегия понтифи?
Рим има своята колегия от кардинали.
Имало ли е езичеството религиозни ордени?
Има ги и Рим.
Имало ли е езичеството скъпи одежди, небесна царица, селски светилища и процесии?
Има ги и Рим.
Имало ли е езичеството фалшиви чудеса и плачещи статуи?
Има ги и Рим.
Имало ли е езичеството канонизирани светии, както при обожествяване на починалите цезари?
Има ги и Рим.
Имало ли е езичеството идолопоклоннически календар и празници?
Има ги и Рим.
Имало ли е езичеството безбрачие, мистични знаци, реликви,
свирепо гонение на тези, които държат на истината и правдата?
Има ги и Рим.
Нещо променило ли се е?
После продължава.
„Искам да ви предупредя за това зло, което днес отново прониква в света
и действа сред реформираните църкви под булото на правдата.
Ако видите ритуали и висша критика, избягвайте ги.
Ако видите свещеник вместо проповедник,
олтар вместо маса за причастие, свещи вместо светлината на Божията любов,
церемонии вместо здраво учение, тайнства вместо спасителна благодат,
литургии вместо искрени молитви...”
Наричат я пресвята литургия във Втория Ватикански събор.
„Великолепна музика вместо духовно поклонение,
разкошни облекла вместо евангелска истина...”
Видяхте ли разкошни облекла на екрана?
Леле!
„Предание вместо „Писано е”, кръстен знак вместо Христос,
тогава виждате папство, както и да се нарича,
колкото и привлекателни да са сградите, музиката,
тържествените церемонии. Избягвайте го.”
Вече не можем да го избягваме, то е навсякъде.
Откровение 17:4: „Жената бе облечена в пурпур и червено...”
Не се стърпях да покажа тази снимка.
Този човек зае мястото на папа Бенедикт като архиепископ.
„Жената бе облечена в пурпур и червено и украсена със злато,
със скъпоценни камъни и с бисери, и държеше в ръката си златна чаша,
пълна с гнусотии и нечистотиите от нейното блудстване.”
Тази църква не се е променила.
Реформацията се е променила.
Откровение 18:4: „И чух друг глас от небето, който казваше:
Излез от нея, народе Мой, за да не участваш в греховете й и да не споделяш язвите й.”
Бих искал да предложа да изучаваме Библиите си.
Юда 24, 25: „ А на Онзи, Който може да ви пази от препъване
и да ви представи непорочни в радост пред Своята слава;
на единствения Бог, наш Спасител чрез Исус Христос, нашия Господ,
да бъде слава и величие, господство и власт преди всички векове и сега,
и до всички векове. Амин.”
Нека никой не ограбва Христос от Неговото върховенство.
Нека никой не ограбва Христос от посредническата Му роля.
Нека никой не ограбва Христос като единственият застъпник.
Нека никой не го ограбва от Неговата жертва.
Цената, която Той плати, бе твърде голяма,
за да си позволим сега да се откажем от Него.
Дано Бог да ни помогне.
Времето на мълчанието отмина.
Дойде времето да се говори.
Амин.